Denne historie handler om en mand ved navn Harold Crick.
Og om hans armbåndsur.
Hele Harolds liv bestod af tal.
Endeløse beregninger og bemærkelsesværdigt få ord.
Armbåndsuret sagde endnu mindre.
På hver eneste hverdag i 12 år -
- børstede Harold sine 32 tænder 76 gange.
38 gange fra side til side.
38 gange op og ned.
På hver eneste hverdag i 12 år -
- bandt Harold sit slips med en enkelt Windsor-knude.
I forhold til den dobbelte sparede han op til 43 sekunder.
Armbåndsuret syntes. det fik hans hals til at se tyk ud.
Men det sagde ikke noget.
På hver eneste hverdag i 12 år -
- løb Harold 6 karréer med små 57 skridt pr. karré -
- for med nød og næppe at nå bussen 08. 1 7.
Armbåndsuret nød den friske blæst, der kærtegnede dets urskive.
Og på hver eneste hverdag i 12 år -
- gennemgik Harold 7. 134 selvangivelser -
- i sit arbejde hos skattevæsenet.
Regulativ 1.469-2 BI. a., Tak,
Hvad er 89 gange 1.417?
- 126.113. - Så stemmer det.
Han undte kun sig selv 45.7 minutters frokostpause...
... og 4.3 minutters kaffepause.
Armbåndsuret tog tid.
Ellers levede Harold et liv i ensomhed.
Han gik alene hjem.
Han spiste alene.
Og hver eneste aften præcis kl. 23.13 -
- gik Harold alene i seng.
Armbåndsuret lagde han på natbordet ved siden af sig.
Alt det her var selvfølgelig noget. der foregik inden i onsdags.
I onsdags vendte armbåndsuret op og ned på det hele.
- Du købte den! - Ja, det gjorde jeg,
STILLINGSANNONCER
Harold ville nok have sagt. -
- at denne onsdag var som alle andre onsdage før den.
Han begyndte den...
Han begyndte den. som han altid gjorde.
Hallo?
Han begyndte den. som han altid gjorde.
- Mens andre... - Er der nogen?
Mens andre fantaserede om, hvordan dagen ville udarte sig. -
- eller forsøgte at klamre sig til en svindende drøm, -
- talte Harold bare tandbørstestrøg.
Hvem sagde det? Hvorfra ved du, at jeg tæller tandbørstestrøg?
Det var utroligt. hvordan de dagligdags...
Det var utroligt...
Det var utroligt, hvordan de dagligdags rutiner i Harolds liv, -
- som han tog for givet, skulle gå hen og blive katalysator -
Harold løb efter bussen. Hans sko knirkede noget så rædsomt, -
- når de gav sig ved mødet med asfalten.
Og selvom det var en ganske ekstraordinær dag, -
- som Harold ville huske resten af livet, -
- opfattede Harold den bare som en onsdag.
Hørte du det?
Stemmen, der sagde: "Opfattede Harold den bare som en onsdag"?
Nej, hørte du det? "Opfattede Harold den bare som en onsdag."
- Hvem er Harold? - Det er mig.
Det er fint nok, Harold. Det er onsdag.
Det er lige meget.
Harold kunne ikke samle sig om sit arbejde.
Hans tanker fløj hid og did. Han var ikke helt til stede.
Harold, hvad er 67 gange 453?
En kollega spurgte ham om produktet af 67 og 453.
- Din snak forstyrrer mig. - Men han var blank.
Ikke noget. 30.351.
- Men svaret var faktisk 31.305. - Vent lidt...
31.305. Undskyld.
Jeg har lige knaldet en forsikringsmand.
Han havde opført sin vandscooter som et arbejdskøretøj.
Det er en skam, der ikke uddeles en pris for årets revisor.
Er du okay?
Dave, jeg bliver forfulgt.
Hvordan det? Du bevæger dig jo ikke.
Af en stemme.
Jeg bliver forfulgt af en kvindestemme.
Hvad siger hun?
Hun fortæller.
Du stirrer på nogle kasser. Hvad fortæller hun?
Jeg måtte holde op med at arkivere. Hør godt efter.
Papirets skraben mod sags mappen havde samme tone -
- som en bølge, der skurer hen over sand.
Harold tænkte, at han hver dag lagde øre til så mange bølger, -
- at de måtte udgøre et dybt og endeløst ocean.
- Hørte du det? - Lyden af mapperne?
Nej, stemmen.
Nej.
Det uhyggelige er, at jeg faktisk forestiller mig et endeløst ocean.
- Hvad for et ocean? - Det, som lyden... Glem det.
- Nye sager, Hyg jer. - Tak.
En bager -
- og en vekselerer.
Du må hellere tage bageren.
Pis! Pis! Pis!
- Usling! - Jeg forstår Dem godt.
Rend og skid, skatteopkræver!
Skatteopkræver!
Kan vi ikke tale om det et andet sted?
Nej, Vi skal tale om det lige her.
Det fremgår af Deres sag, at De kun betalte en del af Deres skat i fjor.
- Kun 78 % - Ja.
- Var det med vilje? - Ja.
Så havde De vel ventet en revision.
Jeg havde ventet en bøde...
... eller en alvorlig reprimande.
En reprimande? Vi er ikke i folkeskolen, De stjal fra staten.
Nej, jeg stjal ikke fra staten. Jeg betalte bare ikke det fulde beløb.
De kan ikke bare undlade at betale skat.
- Jo, jeg kan. - Så bliver De revideret.
Kun hvis jeg anerkender Deres ret til at revidere mig.
Min revision er i fuld gang.
Jeg skal gennemgå Deres regnskaber for de sidste tre år.
Storartet.
Nej, det er ikke spor storartet.
Jeg er tilhænger af at lappe huller i vejen -
- og at opføre legepladser og herberger.
Det betaler jeg med glæde skat til.
Jeg er bare ikke tilhænger af, -
- at regeringen bruger formuer på oprustning, -
- sanering af fallerede virksomheder og kampagnebidrag.
Så det har jeg ikke betalt skat til.
Jeg mener, jeg skrev et brev til jer om det.
Det brev, der indledes med "Kære imperialistiske svin"?
Ja.
Det, De beskriver, er anarki. Er De anarkist?
De spørger, om jeg er medlem...
Af en anarkistisk forening, ja.
- Har anarkister en forening? - Det tror jeg nok.
Står de sammen?
Det ved jeg ikke.
Ville det ikke være totalt i modstrid med formålet?
Harold havde svært ved at se frøken Pascal som revolutionær.
At se hendes slanke arme løfte protestskilte.
At se hendes veldrejede ben flygte fra tåregas.
Harold var ikke vant til at fantasere, -
- så han gjorde sit bedste for at forholde sig nøgtern.
Men forgæves. Han kunne ikke lade være med -
- at forestille sig hende kærtegne hans ansigt med en florlet finger.
Han forestillede sig hende i et badekar -
- i færd med at barbere ben.
Og han forestillede sig hende nøgen. -
- henslængt på hans seng.
- Hr. Crick... - Hvad er der?
De stirrer på mine patter.
Nej, det kunne jeg ikke finde på.
I modsat fald forsikrer jeg Dem om, at det var i embedes medfør.
Undskyld, jeg er ikke helt mig selv i dag, jeg kommer tilbage på tirsdag.
Harold var både forvirret og vred. da han kom ud af bageriet.
- Hold nu kæft! - Han bandede Gud langt væk.
Nej, jeg bander dig langt væk! Hold kæft, og lad mig være!
Pas dog på!
Undskyld...
Undskyld.
Er De frøken Eiffel?
- Ja. - Hvad foretager De Dem?
- Jeg researcher. - Forstyrrer jeg? Undskyld.
Jeg er Penny Escher. Assistenten ansat af Deres forlag.
- Spionen. - Assistenten.
- Jeg fungerer som sekretær. - Jeg har ikke brug for en sekretær.
Så må jeg finde på noget at tage mig til.
At våge over mig som en høg, fordi forlaget tror, jeg har skriveblokade?
Har De skriveblokade?
- Er det til bogen? - Det er breve, til mig.
- Skriver De igen? - Jeg besvarer ikke breve.
Har De selv røget alle de cigaretter?
Nej, de er købt sådan.
Man sagde godt, De var sær.
Hvordan har du det med at springe i døden?
Det har jeg ikke overvejet. Jeg prøver at tænke positive tanker.
- Alle overvejer at springe i døden. - Jeg overvejer det altså ikke.
Det siges...
Jeg har læst det i en vidunderligt deprimerende bog.
... at når man springer i døden, er det ikke nedslaget, der dræber.
Det gør det nok ikke bedre.
Der er et fotografi i bogen. Det er gammelt, men meget smukt.
Det viser liget af en kvinde, der lige er sprunget.
Blodet omkranser hendes hoved som en glorie.
Hendes ben og arme er vredet af led og knust, -
- men hendes ansigt er så afklaret.
Så fredfyldt.
Jeg tror, det er, fordi hun døde med vinden i ansigtet.
Jeg kan ikke få slået Harold Crick ihjel. Det er derfor, du er her.
Ja, for at hjælpe Dem.
Hvordan vil du hjælpe mig? Du, som aldrig har overvejet døden.
Hvilken inspiration kan du indgyde mig?
De små, søde ideer, du har fået i din karriere, -
Det forstår jeg godt.
Gør du det? Jeg kan ikke bare...
Hvor end gerne jeg ville, kan jeg ikke bare kaste Harold Crick i døden.
Frøken Eiffel, Kay. Jeg har været forfatterassistent i 11 år.
Jeg har hjulpet 20 forfattere med flere end 35 bøger.
Og jeg har aldrig bedt et forlag om mere tid.
Jeg står til din rådighed alle døgnets 24 timer, -
- indtil det sidste punktum er sat.
Jeg bryder mig hverken om høj musik eller narkotika.
Og jeg vil med fornøjelse hjælpe dig med at slå Harold Crick ihjel.
Dr. Cayly, lad os sludre!
Jeg slog en snakkert af med en i din afdeling.
Vedkommende sagde, du var lidt kukkeluk.
Har du fået kontorkuller?
Jeg tror, jeg har det godt nok,
Et træ tror ikke, det er et træ.
Det er et træ.
Hvorfor talte Harold med denne mand?
Manden var idiot.
Manden brugte ord som "kukkeluk" og "snakkert" -
- og forklarede, at træer var træer.
Selvfølgelig var træer træer. Det vidste Harold udmærket godt.
Men han vidste ikke, hvorfor duften af bagværk stadig hang ham i næsen.
Hvorfor havde frøken Pascal fået det til at prikke i hans hud?
Harold?
Undskyld.
Hvad foregår der, Harold?
Ingenting. Alt er helt normalt.
Hør her. Ifølge dine papirer har du ikke holdt ferie i flere år.
Hvad med at holde en pause?
Et lille afbræk i hverdagen.
Jeg skal overveje det.
Jeg burde egentlig ikke gøre det her, men...
Harold troede, uret var i stykker.
Det faldt ham ikke ind, at uret ville fortælle ham noget.
Harold konsulterede kun uret for at se, hvad klokken var, -
- og det gjorde uret stiktosset.
Så denne onsdag aften. Imens Harold ventede på bussen. -
- gik uret pludselig i stå.
Er der nogen, der ved, hvad klokken er?
- Den er 18.18. - Tak.
Der med pejlede uret Harold ind på en skæbnesvanger kurs.
Lidet anede han, at denne uskyldige handling -
- skulle føre til hans snarlige død.
Hallo?
Hvorfor?
Hvorfor min død?
Undskyld!
Hvornår?
Hvor snarlig er den?
Hvor er du?
"Harold børstede sine 32 tænder 72 gange."
Hvorfor siger du ikke noget? Jeg hørte dig godt.
"Skulle føre til hans snarlige død." Jeg hørte dig godt!
Kom nu, din dumme stemme, "Harold greb lampen i frustration."
"I arrigskab rystede Harold den sønder og sammen uden grund."
"Han tyrede den ned i gulvet og sparkede til den igen og igen."
"Harold kylede en æske papirlommetørklæder gennem lokalet -
- og gik amok på klædeskabet!"
Kom nu. Sig dog noget...
Sig noget!
"Harold var fortvivlet."
Jeg er bange for, at det, De beskriver, er skizofreni.
Nej, det er ikke skizofreni.
Jeg hører bare en stemme inde i hovedet.
Stemmen giver mig ikke ordrer. Den fortæller, hvad jeg har gjort.
I detaljer. Og med et større ordforråd.
Stemmen taler altså til Dem?
Ikke til mig. Om mig.
Jeg er havnet i en form for historie.
Jeg er en figur i mit eget liv.
Problemet er, at stemmen kommer og går, -
- og der er dele af historien, jeg endnu ikke har hørt.
Og dem må jeg afdække, før det er for sent.
- Før historien ender med Deres død? - Ja.
Ikke for at lyde som en plade med hak i, men det er altså skizofreni.
De lyder ikke som en plade med hak i, men det er ikke skizofreni.
Hvad nu, hvis det, jeg siger, er sandt? Rent hypotetisk.
Hvad nu, hvis jeg er med i en historie, -
- også selvom den kun foregår inde i mit hoved?
Hvad skal jeg gøre?
De skal i medicinsk behandling.
Bortset fra det.
Aner det ikke.
Jeg ville nok henvise Dem til en, der har forstand på litteratur.
Det var en god ide.
Tak.
Du er altså den unge mand med fortællerstemmen.
Og stemmen fortæller dig, at du skal dø.
- Hvor lang tid har du igen? - Det ved jeg ikke.
Dramatisk ironi. Det er altid sur røv.
Er du sindssyg, eller hvad?
Må man sige det til de sindssyge?
Hvor mange trin var der på trappen?
- Du talte dem på vejen, ikke? - Nej.
- Hvilken bank er du ansat i? - Jeg arbejder for skattevæsenet.
Gift? Har du været det?
Jeg var forlovet med en revisor. Hun skred med en aktuar.
- Bor du alene? - Ja.
- Nogen kæledyr? - Nej.
- Venner? - Nej. Jo, Dave fra arbejdet.
Hvordan lyder han, ham fortælleren?
Det er en kvinde. En kvinde.
Virker hun bekendt? Er det en kvinde, du kender?
Nej.
Nåede du at tælle fliserne på toilettet?
Jeg talte ikke fliserne.
- Kaffe? - Nej tak.
- Så hun fortalte dig, at du skal dø? - Hun ved ikke, jeg kan høre hende.
Men hun sagde det. Og du troede på hende.
- Hun har haft ret før. - Men hensyn til hvad?
- Min indstilling til mit job. - Du hader det.
Ikke videre indsigtsfuldt, vel? Jobbet er nr. 1 på folks hadeliste.
Trafikken er nr. 2, forsvundne sokker nr. 3. Er du med?
- Ville du tro på mine forudsigelser? - Nej. Jeg kender dig jo ikke.
Du kender heller ikke fortælleren.
- Crick, jeg kan ikke hjælpe dig. - Hvorfor ikke?
Jeg er ikke ekspert i sindslidelser, men i litteraturteori.
Og indtil videre har der intet litterært været over dig.
Stemmen, du hører, kan umuligt være en fortæller, -
- for der er vist ikke ret meget at fortælle.
Desuden underviser jeg i fem fag, jeg vejleder to ph. d.-studerende, -
- og så er jeg livredder i svømmehallen.
Hvad med at skrive dagbog?
Skriv ned, hvad hun siger. Andet kan jeg ikke foreslå.
Jeg kan knap nok huske andet end:
"Lidet anede han, at denne uskyldige handling -
- skulle føre til hans snarlige død."
- Hvabehar? -"Lidet anede han..."
- Sagde du "lidet anede han"? - Ja.
Jeg har skrevet afhandlinger om "lidet anede han".
Jeg har baseret undervisning på "lidet anede han".
Jeg har afholdt et helt seminar om "lidet anede han".
Hold da kæft, Harold...
"Lidet anede han" betyder, at der er noget, han og du ikke ved.
Vidste du det?
Kom igen på fredag.
Nej, måske dør du inden fredag. Kom igen i morgen kl. 9.45.
For et øjeblik siden ville du ikke hjælpe mig.
Det var en åbenbaring af et øjeblik.
Harold var fordybet i tanker.
På den korte strækning fra Born Boulevard til Euclid Avenue -
- måtte alle beregninger og regler og al præcision i Harolds liv -
- træde i baggrunden.
Ved et storartet tilfælde var det netop i dette øjeblik, -
- at Ana Pascal dukkede op.
Frøken Pascal.
Jeg er Harold Crick fra skattevæsenet.
- Vil De ikke sidde ned? - Nej.
Hvordan står det til?
Elendigt. Jeg er under revision.
- Forståeligt nok. - Af en klam stodder, oven i købet.
Jeg skylder Dem vist en undskyldning.
Hos skattevæsenet aflægger man en masse prøver, inden man bliver ansat.
Desværre for Dem skal vi ikke aflægge prøve i pli og god opførsel.
Jeg vil gerne undskylde...
... for at jeg overbegloede Dem.
Undskyld.
De er tilgivet.
Men kun fordi De stammede.
Er De også hyppig bruger af offentlige transportmidler?
Nej. Jeg er bare sent på den.
Er der en flagafbrænding, De skal nå?
Ikke helt.
Jeg skal til møde i Foreningen for Revolutions- og Kniplingsentusiaster.
Vil De med?
Jeg har glemt mine fingerbøl og socialistpamfletter derhjemme.
Harold slog nervøst en sludder an.
- De har meget lige tænder. - Noget værre sludder.
Tak. De er ægte.
Harold regnede på chancerne for at gøre sig selv til grin -
- i forhold til varigheden af hans sludder.
Jeg skal af her.
Han var opstemt og overrasket -
- over det lettere løsslupne møde med frøken Pascal.
Så opstemt. at han stod af bussen -
- hele 27 karréer for tidligt og måtte gå.
Du giver ikke op.
Hvad handler "Du er ikke bedre end mig" om. Emmett Cole?
Den handler om at være til stede her i verden.
Kom ind.
Crick, kom indenfor.
- Hvordan går det? - Fint.
Sluk bare for det der.
Fortælleren har tilsyneladende ikke slået dig ihjel endnu.
- Nej, ikke endnu. - Sid ned.
- Talte du trappetrinene? - Nej.
Jeg har flikket en prøve sammen af 23 spørgsmål, -
- der burde fortælle os noget mere om fortælleren.
- Howard... - Harold.
Spørgsmålene kan virke fjollede, men det er vigtigt, du svarer ærligt.
Vi ved, det er en kvindestemme. Historien omhandler din død.
Den er nutidig, på engelsk, -
- og forfatteren har formodentlig et rimeligt kendskab til byen.
Første spørgsmål:
Er der for nylig blevet lagt gaver på dit dørtrin?
Tyggegummi, penge, en stor træhest?
- Svar nu bare. - Nej.
Giver du dig i kast med at løse mordgåder i store palæer...
Lad mig tale ud. ... hvor du ikke er blevet inviteret?
Nej nej.
På en skala fra 1 til 10, hvor sandsynligt er det så, -
- at nogen vil likvidere dig?
1 er dybt usandsynligt. 10 er mordere på hvert gadehjørne.
- Aner det ikke. - Jeg omformulerer.
Er du konge af noget?
- Såsom hvad? - Konge af dit lokale bowlingcenter.
- Bowlingkonge? - Ja. Eller troldenes konge.
Konge af et hemmeligt land neden under gulvbrædderne.
Nej da. Det er jo latterligt.
Enig. Men det latterlige er et godt udgangspunkt.
- Har dele af dig anden oprindelse? - Om jeg har en anden mands arme?
Kan du have været gjort af sten, træ, lud eller ligdele?
Eller måske af indviet jord?
Hvad har de spørgsmål med noget at gøre?
Intet. Men vi kan kun afdække din historie ved at afskrive andre.
Jeg har nu udelukket halvdelen af græsk litteratur, -
- syv eventyr, ti kinesiske fabler og bestemt, -
- at du ikke er Hamlet, Scout Finch, Miss Marple, -
- Frankensteins monster eller en golem.
Er du ikke lettet over, at du ikke er en golem?
Jo, jeg er lettet over, at jeg ikke er en golem,
Har du magiske kræfter?
- Må jeg spørge, hvad vi laver her? -Vi forestiller os bilulykker.
- Kan vi ikke gøre det indenfor? - Nej.
Vidste du, at 41 % af alle ulykker sker i dårligt vejr?
Det samme gælder 90 % af alle tilfælde af lungebetændelse.
Lungebetændelse. Interessant måde at dø på.
Men hvordan skulle Harold få lungebetændelse?
- Har du skrevet noget i dag? - Nej.
Har du læst digte? Lavet en ordliste? Købt nyt papir?
Ingen af delene.
At sidde i regnen skriver ingen bøger.
Det viser med al tydelighed, hvor meget du ved om at skrive bøger.
Hvad er det?
Information om nikotinplastre.
Jeg har ikke brug for nikotinplastre. Jeg ryger cigaretter.
- De kunne være en hjælp. - Hjælp?
Hjælp til hvad?
Til at skrive en roman?
Til at redde dit liv.
Jeg skal ikke redde liv.
Jeg skal det modsatte.
- Hvad er dit yndlingsord? - Multiplum.
- Har du nogen ambitioner? - Nej.
- Om at erobre Rusland? - Nej.
- Vinde en fløjtekonkurrence? - Nej.
- Du må da have nogen ambitioner, - Det tror jeg ikke.
En helt basal drøm. Tænk dig om.
Jeg har altid ønsket mig et mere musikalsk liv.
- Som i "East Side Story"? - Nej.
Som...
Jeg har altid gerne villet lære at spille guitar.
Vi skal nu afgøre, om du er med i en komedie eller en tragedie.
Calvino skrev:
"Sandheden, som enhver historie forholder sig til, er tosidet:"
"Livet går videre, og døden er uundgåelig."
I tragedien dør du, i komedien bliver du gift.
Komediehelten forelsker sig gerne i en person, der introduceres senere.
En person, der som regel hader helten.
Men hvem skulle kunne hade dig, Harold?
Professor, jeg arbejder for skattevæsenet.
Alle hader mig.
Godt nok. Har du mødt nogen, der hader dig som pesten?
Jeg er ved at revidere en kvinde, der bad mig rende og skide.
Det lyder som en komedie.
Arbejd videre med det.
- Fire af dem her? - Jeg fik ikke honning med.
Lulu, giver du Larry noget honning?
Hr. Crick, De er tidligt på den.
- Har De mange at pumpe for penge? - Nej, kun Dem.
Kukicha-te og bananbrød. - Nemlig.
Jeg burde kunne nå frem til, at De kun skylder 22 %.
Jeg betaler ikke uanset procentdelen, Hr. Crick.
Nej, men procentdelen afgør, hvor stor en celle De får.
De må gerne kalde mig Harold.
Det ved jeg godt. Men det har jeg ikke lyst til.
- Den er til Ramona. - Tak.
Hvad er det, De noterer?
Ikke noget.
Lad os begynde med Deres regnskaber -
- og kvitteringer for de sidste tre år.
Hvad er det?
Mine papirer. Mine skattepapirer.
- Opbevarer De dem sådan? - Nej. Jeg er faktisk ret pertentlig.
Jeg kylede dem ned i en kasse bare for at genere Dem.
Hvordan går det?
Hvordan var der så på Aruba?
Frøken Pascal? Må jeg lige spørge om noget?
Er det her nital et syvtal?
Jeg gætter på et syvtal.
Har De brug for hjælp?
Der har vi jo skatteopkræveren, "De må gerne kalde mig Harold."
Hvordan går det med regnskabet? Finder du dine 22 %?
11 gange 2. Det er primtal. Skal du beskatte wc'et?
- Må jeg så gå på wc? - Værsgo.
- Så går jeg på wc. - Farvel.
Farvel.
- Vil De have en småkage? - Nej.
Kom nu, de er varme og klæge. Lige taget ud af ovnen.
Jeg kan ikke lide småkager.
Kan De ikke lide småkager?
Hvad er der i vejen med Dem?
- Alle kan da lide småkager. - Jeg ved det godt.
Efter en rigtig dum møgdag -
- har De aldrig fået mælk og småkager af mor?
Nej. Min mor bagte aldrig.
Jeg fik altid kun dem fra supermarkedet.
Sæt Dem ned.
Nej. Sæt Dem.
- Spis så en småkage. - Det går virkelig ikke.
Hr. Crick, De har haft en rigtig møgdag.
Det ved jeg. Det sørgede jeg for.
Fat så den småkage, dyp den i mælken, -
- og spis den.
Det er virkelig en god småkage.
Hvornår besluttede De Dem for at blive bager?
- På college. - Gik De på kokkeskole?
Jeg læste jura på Harvard.
- Undskyld. Jeg gik ud fra... - Pyt. Jeg blev aldrig færdig.
- Skete der noget? - Nej.
Jeg kom kun ind med nød og næppe.
De tog mig kun på grund af mit essay.
Jeg skrev, jeg ville gøre verden bedre med min uddannelse.
Nå, men vi skulle jo arbejde i studiegrupper, -
- og det kunne godt tage hele natten.
Så jeg bagte, så vi kunne stille sulten, mens vi arbejdede.
Jeg kunne bage en hel eftermiddag, -
- og så tog jeg lækkerierne med til studiegruppen.
Folk var ellevilde. Spis.
Jeg lavede havregrynskager, peanutbutterstænger, -
- macadamia-nøddetærte med mørk chokolade.
Folk spiste og arbejdede mere intenst og fik bedre karakterer.
Så kom der flere og flere til, og jeg tog flere kager med.
Jeg ledte altid efter nye opskrifter, og snart lavede jeg...
... croissanter med ricotta og abrikos.
Mokkastænger med mandelglasur.
Og luftig citruskage med syrlig ferskenremonce.
Ved semestrets udgang havde jeg 27 studiegruppekammerater, -
- otte kladdehæfter fyldt med opskrifter -
- og et gennemsnit på 6.
Så jeg sprang fra.
Hvis jeg skulle gøre verden bedre, skulle det være med småkager.
Kan De lide dem?
Ja.
Det er jeg glad for.
Tak, fordi De tvang mig til at spise dem.
Jeg må af sted. Tak for småkagerne.
- Tag dog resten med hjem. - Nej tak.
Jo, helt ærligt. Det ville glæde mig.
Jeg ville gerne, men jeg kan ikke.
Det er at regne for en gave.
- Jeg burde ikke have spist nogen. - Jeg siger det ikke til nogen.
- Men det kunne De gøre. - Det gør jeg altså ikke.
- Skulle jeg ringe...? - Jeg vil meget gerne købe dem.
Hvad siger De?
Så er der rene linjer.
- Hvad nu? - Nej.
- Gå hjem. - Det gør altså ikke noget.
Gå hjem.
De bagte småkagerne til mig, ikke?
De ville være sød, og jeg ødelagde det hele.
Det lyder sikkert som volapyk, men...
... jeg tror, jeg er med i en tragedie.
Professor, jeg kvajede mig totalt. Nu bryder hun sig endnu mindre om mig.
- Ja, det er storartet. - Hvordan det?
Du beviste noget andet.
Stemmen er åbenbart afhængig af dine handlinger.
Den kommenterer det, når du stiller dit ur eller kører i bus.
Selv når du børster tænder. Måske er det dig selv, -
- der fører historien videre.
- Derfor prøver vi noget nyt. - Hvad?
- At lave ingenting. - Hvad så med frøken Pascal?
- Glem hende. - Hun er det eneste, jeg tænker på.
Hvis du vil overleve, må du prøve noget andet.
- Altså at lave ingenting? - Netop.
- Ingenting? - Lad mig forklare det igen.
Nogle historier drives frem af udefrakommende hændelser.
Andre drives af figurerne.
Hvis jeg går gennem døren, drives historien om mig videre.
Hvis jeg bliver her, går historien i stå.
Og hvis jeg bliver her, kommer jeg for sent.
Lad være med at lave noget i morgen.
Bliv hjemme. Uden at tage telefonen, åbne døren eller børste tænder.
- Hvad med mit arbejde? - Ring og sig, du ikke kommer.
Du må ikke drive historien frem. Måske finder historien dig.
Marshall, du bruger ikke benene.
Dette er gæssenes eneste hjem. En lille sø i det østlige Polen.
Forurening fra en fabrik i nærheden dræber de små fisk og insekter, -
- som dyrene lever af.
Forsøg på at flytte fuglene til andre vådområder er slået fejl.
Måske er det det velkendte, der holder på dem.
Eller måske frygter de at miste deres fælles minde -
- om de engang så smukke omgivelser.
Det går meget hurtigt op for vinkekrabberne, -
- at den vadefugl, de engang frygtede, nu er deres bytte.
Den sårede fugl ved, hvad der venter den.
Dens desperate flugtforsøg understreger den håbløse situation.
Primaternes sørg modige øjne vil blive flået ud -
- og solgt til kosmetikvirksomheder, -
- der vil bruge dem til forsøg med mascara og øjendråber.
Abernes pels vil blive flået af deres kadavere -
- og syet sammen til pudebetræk eller tæpper.
Hr. Zebra ville slukke tørsten, -
- men der er også andre gæster i Moder Naturs restaurant. Avs!
Og hvad serverer en ørn med brune bønner og en flaske chianti? En ål!
Og igen!
Krokodillen skal vist have antilope til at tage den salte zebras mag.
Her er en kamp, folk ynder at vædde om.
Et desmerdyr mod en kobra er altid uforudsigeligt.
Men denne gang er det vist kobraen, der har krammet på desmerdyret.
- Hvad er det, I laver?! - Hold da kæft. Stop kranen!
- Hvad laver I? - Hvad laver du selv?
- Jeg så fjernsyn. -Vi river huset ned.
Jeg bor her!
- Er det et fjernsyn? - Ja, mit!
- Hvad laver det derinde? - Jeg bor her. Jeg har mine ting her.
Mit navn står på dørtelefonen, Harold Crick, lejlighed 2B.
McCarthy nr. 1893.
- Sagde du nr. 1893? - Ja!
Ups.
Måske var det ikke et plotelement. Det kan have været et vildt tilfælde.
At møde en forsikringsmand, når ens forsikring udløber, er et tilfælde.
At få brev fra kejseren om, at han kommer forbi, er et plotelement.
At få sin lejlighed ædt af en murbrækker -
- er noget helt tredje.
Harold, du er ikke herre over skæbnen.
- Det ved jeg godt. - Gør du?
Kom med mig.
Tom, lad det der stå.
Du havde ret. Måske vil fortælleren dig til livs.
Du må bare glemme det hele og leve livet.
Leve livet? Jeg vil netop gerne fortsætte med at leve livet.
Ja, men jeg mener fuldt ud,. Hvor lang tid du end har igen.
Du kan tage ud og opleve noget, gøre en opfindelse -
- eller bare læse "Forbrydelse og straf".
Du kan også spise pandekager, til du revner.
Hvad er der med dig? Jeg vil ikke spise pandekager, jeg vil leve.
Hvem i alverden ville vælge pandekager frem for livet?
Hvis du tænker efter, vil du nå frem til, -
- at svaret helt kommer an på livets beskaffenhed...
... og pandekagernes kvalitet.
Du forstår mig ikke.
Jo, det gør jeg.
Men det handler ikke om filosofi eller litteraturteori for mig.
- Det er mit liv. - Nemlig.
Så gør det til det liv, du altid har ønsket dig.
Vil du have en eller to?
Bare en. Nej, to.
Her er så dit værelse, Jeg kalder det Dvalekabine 2.
- Tak, Dave. - Helt i orden.
Det bliver hyggeligt at have dig boende.
- Hvor længe bliver du? -Vides ikke.
Må jeg stille et noget abstrakt og aldeles hypotetisk spørgsmål?
Hvis du vidste, at du skulle dø -
- inden for nærmeste fremtid, hvad ville du så gøre?
Det ved jeg ikke.
- Er jeg verdens rigeste mand? - Nej, du er dig.
Har jeg superkræfter?
- Nej, du er dig. - Det ved jeg.
Men har jeg superkræfter?
- Hvorfor skulle du have det? - Du sagde, det var hypotetisk.
Okay, du er god til matematik.
Det er ikke nogen superkraft.
Du er god til matematik og usynlig, og du ved, du skal dø.
- Jeg ville tage på Space Camp. - Space Camp?
I Alabama. Det er der, hvor børn kan lære at blive astronauter.
Det har jeg brændt efter, siden jeg var ni år.
- Du er usynlig og vil på Space Camp? - Det var dig, der valgte usynlig.
Er du ikke for gammel til Space Camp?
Man er aldrig for gammel til Space Camp.
Space Camp.
122 guitarer.
732 strenge.
257 pickups.
189 volumenknapper.
Her stod Harold ansigt til ansigt med sin ældste drøm.
Og han gjorde ikke meget andet end at stå.
Det var ikke nok at finde en guitar.
Det gjaldt om at finde en. der sagde noget om Harold.
Men den her sagde:
"Når jeg kommer hjem til Georgia. skal tøsen få kærligheden at føle."
Den her sagde noget i retning af: "Ja, mine bukser er af spandex."
"Jeg er meget følsom og kan overhovedet ikke spille guitar."
"Jeg kompenserer for noget. Gæt, hvad det er."
Og så fik Harold øje på den.
En slidt og mishandlet havskumsgrøn Fender, der stirrede på ham.
Dens tilstand til trods talte den med overbevisning og stil.
Den så Harold lige i øjnene og sagde ligeud:
"Jeg rocker!"
Værsgo.
Skudt i et bandeopgør? Harold er ikke med i en bande.
Manden i tweed?
Fejler ikke noget. Han nyder bare at se på syge mennesker.
- Og det siger du nedladende? - Det her fungerer ikke.
Jeg aner ikke, hvorfor vi er her.
- Jeg trængte til visuelle stimuli. - På et museum.
- Jeg skal bruge de dødssyge. - Det er dig, der er syg.
Problemet er, at folk her kun er hårdt sårede.
Undskyld... Hvor ligger de døende?
Folk her er syge eller sårede, og det er jo helt vidunderligt.
Men de får det uheldigvis bedre.
Kan man få lov at se dem, der aldrig vil få det bedre?
Jeg vil om muligt gerne se dem, der med sikkerhed vil kradse af.
Sig mig, lider De af noget?
Kun skriveblokade.
For hvert et akavet anslag blev Harold Crick mere afklaret med, -
- hvem han var, hvad han ville, og hvorfor han levede.
Han spiste ikke længere alene.
Han talte ikke længere tandbørstestrøg.
Han gik ikke længere med slips -
- og gik derfor ikke længere op i. hvor lang tid de tog at binde.
Han talte ikke længere sine skridt på vejen til busstoppestedet.
I stedet gjorde Harold det. der førhen gjorde ham stiv af skræk.
Det, han var gået glip af fra mandag til fredag i årevis.
Det. som utallige nådesløse rocknumre opfordrede ham til:
Harold Crick levede livet.
Men selvom han genfandt gnisten og håbet i sit liv -
- og reddede sig et par fæle vabler. var Harolds rejse stadig ufuldendt.
Og armbåndsuret ville ikke lade flere muligheder gå ham forbi.
Frøken Pascal...
Hr. Crick?
Jeg er glad for, jeg fik fat i Dem.
Hvorfor?
Jeg ville give Dem dem her.
- Er det rigtigt? - Ja.
De kan ikke tage imod gaver, men De må godt give dem?
Det virker lidt inkonsekvent, gør det ikke?
- Meget inkonsekvent, jo. - Hør her. Lad mig købe dem.
Jeg vil gerne købe dem. Hvad er det?
Mel.
Jeg har rent mel i poserne.
Og dem har De båret helt herhen?
Jeg har opført mig underligt, og det ved jeg godt.
Og jeg vil have Dem.
Der er så mange påvirkninger i mit liv, -
- der helt konkret fortæller mig, at jeg skulle give Dem poserne her.
Men jeg gør det, fordi jeg vil have Dem.
De vil have mig?
Noget så eftertrykkeligt.
Findes der ikke en ganske utvetydig og velkendt regel -
- om socialt samkvem?
Mellem revisor og erhvervsdrivende? Jo, men jeg er ligeglad.
- Hvorfor? - Fordi jeg vil have Dem.
Har De noget imod at bære poserne lidt længere?
- Har De lavet et diagram? - Nej, jeg har lært det udenad.
Den blå er bygmel.
- Hvad er det der? - Den orange?
- Det har jeg glemt. - Så er vi her.
Vil De med op?
Op til Dem?
Det kunne jeg vel godt.
Var det ikke det, der var formålet med det rene mel og alt det?
Jeg havde faktisk ikke tænkt længere end "jeg vil have Dem''.
Hør her, hr. Crick.
Jeg tror, jeg kan lide Dem.
Og før jeg gør noget overilet, -
- vil jeg gerne være sikker.
Jeg vil gerne have, De går med op.
Det ville være mig en ære.
Fint.
Han var helt gak. Han forsøgte at trække leje morderen fra i skat.
Smagte det godt?
- Tak for mad. - Velbekomme.
Jeg sætter dem bare ud i vasken. Sæt Dem i sofaen.
Spiller De guitar?
Ganske forfærdeligt. Jeg fik den i bytte for en bryllupskage.
Skal jeg så også beskattes af den?
Nej, jeg udelader den af min rapport.
- Spiller De? - Jeg kan kun én sang.
- Så spil den. - Jeg kan den ikke ret godt.
- Jeg lover, jeg ikke griner. - Måske en anden gang.
Frøken Pascal, jeg...
Jeg ved det godt. Jeg vil også have dig.
Harolds liv var fuldt af storslåede og verdslige øjeblikke.
Men for Harold skilte ingen af disse øjeblikke sig ud.
Bortset fra dette.
Da Ana sukkede sagte og puttede sig ind til ham, -
- vidste Harold, at dette var et af de storslåede øjeblikke.
Han vidste, at hun var ved at blive forelsket i ham.
Professor Hilbert, det er en komedie! En komedie.
Kvinden, der hader mig... Ana Pascal.
I går aftes...
Hun er ved at blive forelsket i mig.
Det er som et mirakel. Stemmen bekræftede det i nat.
Det er jo vidunderligt, selvom det gør min liste overflødig.
Hvilken liste?
Syv nulevende forfattere, der kunne stå bag din historie, -
- set ud fra de kriterier, vi fastlagde.
Hvis forfatteren lever, står hun på listen.
Men pyt med den. Nu skal du jo leve lykkeligt til dine dages ende.
Det er Karen Eiffel. En af mine yndlingsforfattere.
Skriver de smukkeste tragedier. Nå, du skal få en kopi af listen, -
- bare for tilfældets skyld, "Sociopatisk forfatter."
- De skal have tak for hjælpen. - Det var så lidt.
Du må sige til. hvis du hører stemmen igen.
Det skal jeg nok.
Titlen er "Døden og skat".
- Jeg spiller selv en del skak. - Nej, ikke "skak".
"Skat." "Døden og skat."
Som det, Benjamin Franklin engang sagde?
Da men her er noget for sig. Hvad kommer bogen til at handle om?
Om menneskelige relationer.
Om dødens uundgåelighed og moderigtigt herretilbehør.
Gud, det er hende. Det er hende, der er fortælleren.
- Det kan ikke passe. - Jeg er stensikker.
- Interviewet der er ti år gammelt. - Er manchetknapper ikke bare yt?
Det er hende.
- Hun er englænder. - Det er hende. Jeg kender stemmen.
Pis.
- Hvad er der galt? - Hun står ikke på min liste.
Du burde have nævnt accenten. Og desuden...
... så slår hun folk ihjel.
I alle hendes bøger dør de. Hun slår dem ihjel.
Hvem slår hun ihjel?
Heltene.
Den handler om en pige. der mister flere familie medlemmer.
- Hvor bor hun? - Hun er ikke til at opspore.
Jeg har undervist i hende og skrevet breve til hende. Hun er eneboer.
Det er hendes seneste bog. Hun har ikke udgivet noget i ti år.
- Bor hun her i byen? - Det har hun gjort, men hun...
Banneker Press på Wallace Street. Er det forlaget?
Selv hvis du finder hende...
- Jeg har noget, jeg skal. - Hun skriver kun tragedier!
Hvor har du været?
Jeg var ude for at købe cigaretter, -
- og jeg fandt ud af, hvordan jeg slår Harold Crick ihjel.
Da jeg trådte ud af butikken, -
- så kom det til mig.
Hvordan?
Som alt andet, der er værd at skrive, kom det ganske uforklarligt.
Javel ja. Hvad skal der så ske?
Det er helt ufatteligt, at jeg ikke har tænkt på det noget før.
Det er enkelt, ironisk -
- og muligvis hjerteskærende.
- Står det der? - Ja.
- Skrevet på linjeret papir? - I bussen.
Så jeg gør den færdig i dag.
Det skal jeg nok sige til forlaget. Og så pakker jeg sammen.
Tak skal du have.
- Kan jeg hjælpe Dem? - Jeg skal tale med Karen Eiffel.
Hun er en af jeres forfattere. Det er meget vigtigt.
- Hun er ikke her. - Det ved jeg godt.
- Men jeg skal finde hende. -Vi er bare hendes forlag.
Men det må da være muligt at kontakte hende.
- Vi har en fanpost-adresse. - Jeg kan ikke vente på postvæsenet.
Hvor kender De hende fra?
- Jeg er hendes bror. - Bror?
- Hendes svoger. - Har hun en søster?
Nej, jeg er gift med hendes bror.
Bare ikke i den her delstat. I den ved siden af.
Jeg må bede Dem om at gå.
Nej, hør nu her...
Jeg er en af hendes figurer. Jeg er med i hendes nye bog.
Og hun vil slå mig ihjel. Altså kun i bogen.
Men jeg tror, det vil dræbe mig, så jeg må få hende til at lade være.
Hej, Harold. Lækker sweater.
Hej, Harold.
- Er du tilbage fra ferie? - Du ser godt ud.
Han ligner jo noget, der er løgn.
Jeg skal ikke derhen, hvor han var. Ellers tak.
Han ignorerer mig.
- Nu går han igen. - Det var hyggeligt.
Telefonen er død.
- Må jeg låne din mobil? - Der er ingen forbindelse.
Noget galt?
Du må gøre mig en tjeneste. Har du nogen småpenge?
Et øjeblik senere fløj Harold over torvet med kurs mod en mønttelefon.
Endelig fik han øje på den.
Men telefonen var optaget af en nærsynet mand i firserne. -
- der absolut skulle tale med sin datter i Denver uanset prisen.
Heldigvis kom Harold i tanke om telefonerne på metrostationen.
Den første telefon var død.
Den næste var grundigt fedtet ind i snot.
Harold ringede op fra den tredje.
Han sørgede for at give hver tast et gedigent tryk.
Telefonen ringede.
Telefonen ringede igen.
- Du må ikke tage den! - Du sagde, den aldrig...
Telefonen ringede for tredje gang.
- Karen Eiffel? - Ja.
Jeg hedder Harold Crick. Du er ved at skrive om mig.
- Hvabehar? - Jeg hedder Harold Crick.
- Er det en spøg? - Nej.
Jeg er ansat hos skattevæsenet.
Når jeg arkiverer, hører jeg et dybt og endeløst ocean.
Frøken Eiffel?
Luk ham ind.
- Penny. Jeg er Kays assistent. - Harold. Hendes hovedperson.
Åh gud...
Åh gud!
Frøken Eiffel?
Dit hår... Dine øjne...
Dine fingre...
Dine sko...
Hej.
Jeg er Harold Crick.
Det ved jeg.
Hvordan fandt du mig?
Vi reviderede dig for ti år siden. Dit nummer stod i sagsmappen.
Undskyld, men det her er virkelig mærkværdigt.
Det siger du ikke.
- Troede du ikke, du var sindssyg? - Jo. Men du havde hele tiden ret.
Og så sagde du: "Lidet anede han".
- ''Lidet anede han"? - Alvidende tredjepersonsfortæller.
Det betød, at det måtte komme fra en anden end mig selv.
Det sagde professor Hilbert.
Professor Hilbert? Professor Jules Hilbert?
Ja. Han er helt vild med dine bøger.
Jeg er vild med hans breve.
Så forstår du, hvorfor jeg måtte forhindre dig i at slå mig ihjel.
Du har tydeligvis ikke skrevet slutningen endnu.
Og nu da vi har mødt hinanden, og du kan se, jeg er virkelig, -
- så slår du mig ikke ihjel, vel?
Har du skrevet slutningen? Har du skrevet den?!
- Et udkast til den. - Men kun et udkast?
Mere eller mindre, Det er ikke skrevet rent. Måske er det nok.
Hvad mener du med "måske er det nok"?
Jeg prøver bare at skrive en bog.
Kay! Lad ham læse den.
Lad ham læse den.
- Fandt du hende? - Ja.
Jeg er muligvis allerede død. Det er bare ikke skrevet rent.
Er det bogen?
- Har du læst den? - Jeg kunne ikke få mig selv til det.
Du må læse den.
Du må fortælle mig, hvad jeg skal gøre.
Fortæl mig, om jeg kan undgå det.
Fortæl mig, om jeg har en chance.
Her er så din uniform.
Så er du ansat. Banetta viser dig rundt.
Og så af sted.
DØDEN OG SKAT en roman af Karen Eiffel.
Professor Hilbert?
Hej, Harold.
Du ser træt ud.
Jeg er bare rolig.
Det gør mig ondt.
Du må dø.
Den er et mesterværk.
Den er muligvis hovedværket i et allerede blændende forfatterskab.
Men den fungerer ikke, hvis ikke du dør til sidst.
Jeg har læst den igen og igen, og jeg ved, det er hårdt at høre.
Siger du, at jeg villigt skal gå min død i møde?
Ja.
Mener du det?
Ja.
Jeg troede, du ville finde en udvej.
Beklager.
Kan vi ikke bare se, om hun kan skrive den om?
Nej.
Det ville ikke gøre nogen forskel.
- Jo, det ville. - Nej.
Jeg kunne lave om på mig selv.
Jeg kunne sige mit job op. Jeg kunne rejse væk sammen med Ana.
Jeg kunne blive en anden.
- Hør nu her, Harold... - Jeg kan ikke dø nu.
Det er virkelig dårlig timing.
Ingen har lyst til at dø, men det skal vi alle sammen.
Harold, hør her.
Du skal jo dø en dag.
Af et hjerteslag i banken.
En pastil i den gale hals.
En sygdom, du blev smittet med på en ferie. Du skal dø.
Det er stensikkert.
Undgår du den her død, bliver du offer for en anden.
Og den bliver med garanti ikke nær så poetisk og meningsfyldt -
- som den, hun har skrevet.
Det gør mig ondt, men...
... sådan går det i alle tragedier.
Helten dør, men historien består til evig tid.
- Der er plads der. - Ja, men jeg vil sidde hér!
Kay?
Hvor mange mennesker tror du, jeg har slået ihjel?
Hvor mange?
- Det ved jeg ikke, - Otte,
Jeg har slået otte mennesker ihjel. Tæl selv efter.
- De er opdigtede. - Harold Crick er ikke opdigtet.
Han er ikke opdigtet.
Alle mine bøger ender med, at der er en, der dør.
Og det var søde og rare mennesker. Der var bogen om -
- lærerinden Helen.
Jeg slog hende ihjel, dagen inden sommerferien begyndte.
Er det ikke grusomt?
Og civilingeniøren Edward.
Ham ekspederede jeg med...
... et hjerteslag midt i myldretiden,
Jeg slog ham ihjel.
Jeg slog...
Jeg slog dem alle sammen ihjel.
Frøken Eiffel!
Harold?
Jeg har læst den færdig.
Jeg læste den ud i én køre i bussen.
Det er en dejlig bog. Jeg kunne især godt lide det med guitarerne.
Tak,
Jeg læste den, og jeg nød den. Den kan kun slutte på én måde.
Jeg har ikke nogen litterær baggrund, men det er helt åbenlyst.
Det er en dejlig bog, og jeg synes, du skal skrive den færdig.
Aftenen inden sin død ordnede Harold nogle helt almindelige ting.
Han afsluttede sine revisioner.
Han foretog opringninger. han havde udskudt.
Er der en øvre aldersgrænse hos jer?
Og han tog hen til frøken Pascal og fik farsbrød og chokoladebudding.
Og de så gamle film sammen.
Det var en hyggelig aften, der virkede ganske ordinær.
Det eneste, der gjorde aftenen særlig, -
- var morgenen, der skulle følge efter den.
- Der er noget, jeg må fortælle dig. - Er der det?
Ja.
- Er det en hemmelighed? - Det kan man godt sige.
Jeg er vild med dig.
Jeg er også vild med dig.
- Var det det? - Nej.
Jeg er nødt til at fortælle dig det, og du skal høre godt efter.
Værdien af den mad, du giver væk, kan trækkes fra som velgørenhed.
Det løber faktisk op i mere -
- end det, du skylder i skat. Og det er ikke imod skattelovgivningen.
Jeg vil jo netop overtræde Skattelovgivningen.
Jeg vil også gerne gøre verden bedre.
Og det gør jeg ved at sørge for, at du ikke kommer i fængsel.
Kom lidt tættere på, -
- og hvisk mig nogle flere skatteregler i øret.
Det er så dejligt.
Der var meget, der havde ændret sig for Harold.
Hans indstilling til sit arbejde. Hans evindelige tælleri.
Hans kærlighedsliv.
Men af alle de forandringer, Harold kom udfor, -
- var den mest betydningsfulde den, at han på denne dag -
- ikke var ved at komme for sent til bussen kl. 08.17.
Hvad Harold ikke var klar over om onsdagen for fire uger siden var, -
- at det klokkeslæt, han fik oplyst, -
- rent faktisk var tre minutter foran den korrekte tid.
Altså tre minutter foran den tid, -
- hans ur og hans liv indtil da havde været indstillet efter.
Ikke nogen graverende fejl.
Men havde Harold ikke stillet sit ur forkert, -
- ville han kun med nød og næppe have nået bussen 08.17 -
- og ikke have været ved stoppestedet kl. 08.14 i dag.
Harold?
En ellers ligegyldig detalje, indtil det utænkelige skete.
Åh gud! Jeg må bede alle blive siddende.
Harold Crick var død.
Jeg så ham slet ikke...
Han ville hjælpe drengen. Ring til buscentralen.
Det hele er min skyld.
- Er han okay? - Jeg tror, han trækker vejret.
Kom ind.
Undskyld...
Er De professor Hilbert?
Ja.
Jeg er Karen Eiffel.
Vi har vistnok en fælles bekendt.
Værsgo at sidde ned.
Jeg kommer bare for at...
Værsgo.
- Er det hele bogen? - Ja.
Har De læst den?
Er det i orden?
Ja.
Jeg tror, De vil være interesseret i -
- den nye slutning.
Goddag.
Det var meget modigt af Dem.
At træde ud foran bussen. Det var modigt.
Dumt, men meget modigt.
Nå ja...
- Klarede drengen det? - Han slap med knubs.
Det var godt.
Klarede jeg den?
De er ikke død.
Til gengæld har De kraniebrud, tre brækkede knogler i benet, -
- fire brækkede ribben, brud på venstre arm -
- samt en overskåren pulsåre, hvilket burde have været dødbringende.
Men på utrolig vis lukkede en metalsplint fra Deres ur pulsåren, -
- hvilket mindskede blodtabet, så De overlevede. Ret blæret.
Efter genoptræning og nogle måneders hvile bør De være frisk igen.
Desværre kunne vi ikke fjerne metalsplinten -
- uden at ødelægge pulsåren.
Så De skal gå med en stump ur i armen resten af livet.
De er meget heldig at være i live.
Hr. Crick har besøg.
Åh, Harold...
Det skal nok gå. Jeg har det fint.
Du har det ikke fint. Tag og se på dig selv.
- Du er slemt tilredt. - Jeg har det fint.
- Hvad skete der? - Jeg trådte ud foran en bus.
Hvorfor?
Jeg måtte få drengen i sikkerhed.
Jeg måtte forhindre, at en dreng blev kørt ned.
Trådte du ud foran en bus for at redde en lille dreng?
Jeg havde ikke noget valg. Jeg var nødt til at gøre det.
Den er hæderlig.
- Ikke strålende? - Nej.
Den er ikke dårlig.
Det er ikke det største litterære værk i årevis, men den er hæderlig.
"Hæderlig" er fint.
- Den duer ikke med resten af bogen. - Ikke endnu. Resten skal skrives om.
Min assistent ville bede forlaget om mere tid.
- Hvorfor? - For at være sød, vil jeg tro.
Nej, hvorfor har De skrevet bogen om?
Det er der mange grunde til. Jeg kunne ikke få mig selv til det.
Fordi han er virkelig?
Fordi bogen handler om en mand, der ikke ved, han skal dø.
Men hvis manden ved, han skal dø, -
- og han villigt dør, selvom han kunne forhindre det...
Er han så ikke et menneske, der har fortjent at leve?
Da Harold tog en bid af sukkerkagen, -
- følte han endelig, at det hele nok skulle gå.
Det kan ske, at vi bukker under for frygt og fortvivlelse. -
- for den evindelige rutine, -
- for modløshed og tragedie.
Så kan vi prise os lykkelige for sukkerkager.
Og hvis der ikke er nogen kager at få, -
- kan vi stadig finde omsorg i en velkendt hånd mod vores hud.
I en venlig gestus.
VOKSENPROGRAM SPACE CAMP
I en vel ment opfordring.
RYGESTOP
I en kærlig favn.
Eller hos en trøstende ven.
For slet ikke at tale om hospitalsbårer.
Og næseklemmer.
Og uspiste basser.
Og hemmeligheder fortalt med mild røst.
Og Fender Stratocastere.
Og måske en roman i ny og næ.
Og vi må huske på, at alle disse Nuancer, skævheder og finesser, -
- som vi ser som detaljer, -
- har et langt større og mere ædelt formål.
De er her for at redde vores liv.
Det kan lyde som en besynderlig teori, -
- men jeg ved, den holder stik.
Og sådan gik det til, at et armbåndsur reddede Harold Crick.